Kirándulás a Sziklás-hegység legfiatalabb vonulatához
Kirándulás a Sziklás-hegység legfiatalabb vonulatához
ELCSIGÁZVA előszedtük a kempingfőzőt, és nekiláttunk reggelit készíteni. Öt nap alatt csaknem 5000 kilométert autóztunk New Yorktól Wyomingig. Miközben a reggelinket fogyasztottuk, szemügyre vettük a vidéket.
A ragyogó napfény szemkápráztató volt, a levegő pedig csípős és friss. Ám ez az útszéli pihenőnk nem olyan volt, mint a korábbiak — most lélegzetelállító volt az elénk táruló látvány! Reggelinket a Grand Teton Nemzeti Parkban lévő Jackson-tó közelében költöttük el. Előttünk méltóságteljes hegyek sorakoztak. A nyugati parton megtett 16 000 kilométeres utunk során semmi sem volt ennyire szemet gyönyörködtető. Tudtuk, hogy ha lehetőségünk lenne ide visszatérni, megtennénk.
A Grand Teton magassága mintegy 4200 méter, és ennek a hegyláncnak több csúcsa is 3700 méternél magasabbra nyúlik. Bár ezekre a számadatokra nem lehet egyszerűen legyinteni, mégsem ezek a világ legmagasabb hegyei. Attól függően, hogy az ember melyik irányból közelíti meg az autójával a Teton-hegységet, lehet, hogy még észre sem veszi, hogy már megérkezett. Nyugati oldalról érkezve talán csak enyhe emelkedőre lesz figyelmes, ami igazán szóra sem érdemes. Ám ha valaki a keleti oldalról közeleg ehhez a részhez, azt láthatja, hogy a hegyek hirtelen emelkednek ki a síkságból, több mint másfél kilométerre magasodva a völgy fölé, és ez már igazán figyelemre méltó.
Újabb látogatás
Többévi vágyakozás után végül sikerült visszatérnünk. Ez alkalommal a Wyomingban található Jackson Hole-ba repültünk, majd észak felé autóztunk a Teton-hegységhez. Meghívunk, hogy csatlakozz hozzánk, amint megkezdjük a napunkat a láncolat legmagasabb csúcsainak a lábánál
fekvő fagyos ékkőnél, a Jenny-tónál.Bőrünk libabőrös lesz a hajnali hidegben. A nap még nem kelt fel, mégsem vagyunk egyedül; vannak olyan elszánt társaink, akik szintén talpon vannak már. Néhány fotós szeretné lekapni az első hajnali fénysugarak által rózsaszínre és aranyra festett hegyek pompáját. Hirtelen földbe gyökerezik a lábunk: egy hatalmas nőstény szarvas néz ránk merően. A teste meg van merevedve, éber és óvatos, mivel a gidája csupán tíz méterre legelészik tőlünk. Nagyon lassan a fényképezőgépünkért nyúlunk, lélegzet-visszafojtva ráirányítjuk azt, élesre állítjuk, kattintunk, majd pedig fellélegzünk. És ez még csak a napunk kezdete itt a Jenny-tónál!
Egy turistacsoporthoz csatlakozva felszállunk egy menetrend szerint közlekedő hajóra, és hamarosan egy másfél kilométeres ösvény elején találjuk magunkat, mely az Inspiration Pointhoz (Ihletek pontjához) vezet. Kiszállunk a hajóból, és pillanatokon belül átjár minket az erdőből kiáradó hideg. Amint a meredek ösvényen egyre feljebb érünk, a tó mögöttünk a távolba vész. Valahonnan messziről vízesések robaja jut a fülünkbe. Zihálva kerülünk ki az erdőből, és megpihenünk egy sziklás kiugrón. Sütkérezünk a ragyogó reggeli napsütésben, és mélyeket szippantunk a hűvös hegyi levegőből. Csillámló, zafírkék foltként tündöklik alattunk a Jenny-tó. A fák ölelésében, melyek egy jellegzetes dombon állnak, olyan ez a tó, mintha egy mesterékszerész műve lenne.
Fölöttünk tornyosul a Cathedral Groupnak (Katedráliscsoportnak) nevezett hegycsúcscsoport. Az 1930-as években egy természettudós, dr. Fryxell tanulmányozta ezt a vonulatot, és ezt írta: „Ezek a minden más fölé emelkedő, hegyes ormokkal szabdalt [hegyek] valami magasabb rendűt láttatnak és értetnek meg az emberrel.” Csodálattól áthatottan isszuk
magunkba az Inspiration Point szépségét. Már most úgy érezzük, hogy jutalomban részesültünk az erőfeszítéseinkért, ám a kirándulásunk még sok élményt tartogat számunkra.A Cascade Canyon alján kanyargó ösvény most meglepően vízszintessé válik. Nemsokára sziklás csúcsok magasodnak körülöttünk, melyeknek oldalain patakok sietnek le. Azon tűnődünk, hogy milyen erők formálták ezt a helyet. Ekkor egy izgatott kislány toppan elénk, aki alig tud uralkodni magán. Elakadó lélegzettel ezt suttogja: „Láttunk egy jávorszarvast! Siessenek, még láthatják!”
Megfeledkezünk arról a kérdésről, hogy miként alakultak ki ezek a hegyek. Megragadva a fényképezőgépünket, felkészülünk arra, hogy lekattintsuk vele a parkban kóborló egyik legnemesebb állatot. A kislány elvezet minket egy kilátóhoz. Családja hang nélkül mutogat egy pont felé. Mi is észrevesszük a hím jávorszarvast, mely a folyó mentén, az egyik mocsaras területen álldogál. Álmélkodva nézzük őt, felemeljük a fényképezőgépünket, és áldjuk a szerencsénket, hogy éppen jókor voltunk ott.
A földtan és a lemezek
Mivel annyi a látnivaló, az ember könnyen elfelejti a kérdéseit, melyek ennek a figyelemre méltó tájnak a kialakulásáról vetődtek fel benne. Ám a park dolgozói mindent megtesznek, hogy informálják és oktassák a nyilvánosságot, számos tájékoztatót adnak ki, túracsoportokat szerveznek, melyeket a rangereknek nevezett természetbúvárok vezetnek.
Azt a magyarázatot kapjuk, hogy bár a föld a lábunk alatt szilárdnak tűnhet, bizonyos szempontból olyan, mint egy befagyott tó tavasszal — nem annyira stabil, mint amilyennek látszik! A geológusok azt az elméletet fogadják el, hogy a földkéreg számos tektonikus lemezből áll, és hogy ezek az olvadt kőzettömegen nyugvó lemezek mozgásban vannak. Számunkra az az érdekes ebből az elméletből, hogy amikor ezek a lemezek összeütköznek, hegyláncok alakulhatnak ki.
A Teton-hegység esetében úgy tűnik, hogy az egyik lemez valahogy úgy viselkedett, mint egy feszítővas, és felemelte a másikat. Ennek következtében jött létre az, amit a geológusok töréses szerkezetnek neveznek. Azt mondják, hogy földtani szempontból nézve a Teton-hegység kialakulása
viszonylag nem túlságosan régen ment végbe. Ezért nevezi a park egyik tájékoztató füzete „a Sziklás-hegység legfiatalabb és legfeltűnőbb vonulatának”.A víz és a jég formáló ereje
Lebilincselőnek találtuk ezeket a válaszokat, de további kérdéseket szültek bennünk. Visszagondoltunk a Jenny-tónál tett túránkra. Mitől oly csipkézettek ezek a csúcsok? És mi a helyzet azzal a jellegzetes, tó körüli dombocskával, melyet benőttek a fák? Mi erről a geológusok véleménye? Szerintük mindez a víz műve. Az az elfogadott nézet, hogy valamikor a távoli múltban gleccserek vájták ki a Teton-hegység kanyonjait. A tó körüli dombot, vagyis morénát, a mozgó jég formálta. Ez a moréna útját állta a felolvadt gleccserek egy részének és a termékeny földnek.
Ez a teória megmagyarázza, hogy miért annyira gazdag a növényvilág a tó körül, különösen, ha összehasonlítjuk a közeli síkságok kopár, kavicsos medreivel és a síkságokat borító ürömmel. Kíváncsian arra kérjük a rangert, hogy osszon meg velünk további részleteket. A hegycsúcsok csipkézete egy másik jelenséggel magyarázható, kezdi. Ezt a jelenséget fagyékelésnek nevezik. A víz behatol a sziklarepedésekbe, és amikor megfagy, nagyobb lesz a térfogata. Ez az erő végül kifeszít a sziklákból egyes részeket, emiatt néz ki úgy a hegy, mintha vésővel faragták volna ki. Mélységesen értékeljük a ranger előadását, és azt a lelkesedést, melyet ezek iránt a hegyek iránt érez.
Az állatok
Ez a vidék nem csupán az érdekes földtanával hívja fel magára a figyelmet, hanem gazdag állatvilágával is, ami a híres Snake-folyón tett utazásunkat még emlékezetesebbé tette. Miközben ittuk magukba a látványt, fehérfejű rétisasokat és halászsasokat láttunk szárnyalni, majd alábukni, hogy halakat csemegézzenek a folyóból. Idegenvezetőnk, egy képzett biológus felhívta figyelmünket egy érdekességre: noha a fehérfejű rétisas nagyobb és feltűnőbb jelenség, valójában a halászsas az ügyesebb halász. Elmondta, hogy látott már olyat, hogy fehérfejű rétisasok halakat csentek el a halászsasoktól. És csakugyan, mi is láttuk, amint egy fehérfejű rétisas rátámadt egy fiatal halászsasra; a halászsas elengedte a zsákmányát és tovarepült.
Valódi élmény volt a vadon élő állatokat a természetes környezetükben látni. A Nemzeti Vapiti Vadrezervátum a közelben van, és sok vapiti tölti a nyarat a Grand Teton Nemzeti Parkban. Gyakran lehúzódtunk az út szélére, és figyeltük a ráérősen eszegető vapiticsordákat. Máskor a szálláshelyünk teraszán üldögélve fürkésztük a fűzfák között békésen legelésző jávorszarvasokat. Éjszakánként úgy tűnt, mintha ezek a teremtmények a legelészésük szemlélésére összegyűlt tömegnek játszanának. Bár fáradtak voltunk, fennmaradtunk, hogy megcsodálhassuk azt, amit a városlakók ritkán látnak: a csillagokkal telehintett, szinte koromfekete égboltot.
Az utolsó napon különleges élményben volt részünk. Félelemmel vegyes tisztelettel áthajtottunk egy amerikaibölény-csorda kellős közepén. Az út mindkét oldalán ott álltak ezek a robusztus, bozontos szőrű állatok. Mennyire vágytunk arra, hogy maradhassunk, ám eljött a búcsú ideje.
A repülőgépen üldögélve, a felszállásra várva, végigperegtek előttünk látogatásunk eseményei. Visszagondoltunk arra, ami rövid ideig a miénk volt: a hegyekre, a hegyi levegőre és az állatokra. Mennyire boldogok vagyunk, hogy teljesült a régi vágyunk, és újra ellátogathattunk a Teton-hegységhez! Csakugyan elmondható, hogy a Sziklás-hegység legfiatalabb leszármazottja egy csodaszép „gyermek”!
[Kiemelt rész/kép a 19. oldalon]
Néhány jó tanács
Adj a szervezetednek időt arra, hogy alkalmazkodjon a ritkább levegőhöz. A völgyfenék is jóval több mint 1800 méterrel van a tengerszint felett. Néhány turista, aki alacsonyabb tengerszint feletti magasságról jön, tapasztalhatja magán a hegyibetegség tüneteit, például a fejfájást és az ingerlékenységet. Az idősebb személyek, különösen azok, akiknek szív- vagy légzőszervi betegségük van, jól teszik, ha kikérik az orvosuk véleményét, mielőtt ilyen utazásra vállalkoznak.
Megfelelően készülj fel a túrára. Tartsd elmédben, hogy a nagy magasság és a szárazság miatt gyorsan kiszáradhat a tested. Vigyél magaddal sok vizet.
Ez egy vadaspark, sok hatalmas és csodálatos, ugyanakkor veszélyes állattal. Néhány látogató nagyon szeret közel menni az állatokhoz, ám tudni kell, hogy az állatok kiszámíthatatlanok. Figyelj a rangerek arra adott tanácsaira, hogy miként kell bánni a vadon élő állatokkal a természetes környezetükben, és tartsd be ezeket a javaslatokat. A rangerek szavai nem csupán érdekesek, hanem életmentők is lehetnek.
[Térkép a 17. oldalon]
(A teljes beszerkesztett szöveget lásd a kiadványban.)
A GRAND TETON NEMZETI PARK
[Kép a 16–17. oldalon]
A Mount Moran a Teton-hegységben
[Kép a 17. oldalon]
A Cascade Canyon felső része
[Kép a 18. oldalon]
Amerikai bölény
[Kép a 18. oldalon]
Fehérfejű rétisas
[Kép a 18. oldalon]
Naplemente a Teton-hegységnél
[Kép a 18. oldalon]
Hím jávorszarvas