Jehova megáldja és megvédi az engedelmes embereket
Jehova megáldja és megvédi az engedelmes embereket
„Aki rám hallgat, biztonságban lesz és nyugodtan, mert nem rettenti baj” (PÉLDABESZÉDEK 1:33, Újfordítású revideált Biblia).
1—2. Miért fontos, hogy engedelmeskedjünk Istennek? Szemléltesd!
A PELYHES, sárga kiscsibék szorgosan csipegetnek a rövid fű közt, és észre sem veszik, hogy fölöttük a magasban egy héja kering. A kotlós váratlanul figyelmeztető jelzést ad remegő, magas hangon, és kiterjeszti szárnyait. A csibéi odaszaladnak hozzá, és máris biztonságban vannak a mama szárnyai alatt. A héja támadása kudarcba fulladt. * Mi ebből a tanulság? Az, hogy az engedelmesség életet jelent!
2 Ez a tanulság különösen fontos ma a keresztényeknek, mivelhogy Sátán mindent bevet, hogy zsákmányul ejtse Isten szolgáit (Jelenések 12:9, 12, 17). A célja az, hogy tönkretegye a szellemiségünket, és hogy emiatt elveszítsük Jehova kegyét és az örök élet kilátását (1Péter 5:8). De ha közel maradunk Istenhez, és gyorsan reagálunk az irányításra, melyet Szava és szervezete által juttat el hozzánk, akkor biztosak lehetünk abban, hogy ő megvéd minket. „Tollaival fedez be téged, és szárnyai alatt lészen oltalmad” — jelentette ki a zsoltáríró (Zsoltárok 91:4).
Egy engedetlen nemzet zsákmánnyá lett
3. Hová vezetett Izrael állandó engedetlensége?
3 Amikor Izrael nemzete engedelmeskedett Jehovának, ő mindig őrködött felettük. A nép azonban gyakran elhagyta Teremtőjét, és fából meg kőből készült istenekhez fordult, ’hiábavalóságokhoz, amelyek nem használnak, meg sem szabadíthatnak’ (1Sámuel 12:21). Miután évszázadokig lázadozott, a nemzet mint egész annyira hitehagyottá vált, hogy már nem lehetett orvosolni a helyzetet. Jézus emiatt így kesergett: „Jeruzsálem, Jeruzsálem, a próféták megölője és a hozzá küldöttek megkövezője — mily gyakran akartam egybegyűjteni gyermekeidet, miként a tyúk a szárnya alá gyűjti csibéit! De ti nem akartátok. Íme! Elhagyatottá lesz nektek a házatok” (Máté 23:37, 38).
4. Hogyan vált nyilvánvalóvá i. sz. 70-ben, hogy Jehova elhagyta Jeruzsálemet?
4 Időszámításunk szerint 70-ben szomorú események tették nyilvánvalóvá, hogy Jehova elhagyta a hitehagyott Izraelt. Abban az évben a római seregek, a sas képével díszített zászlóikat a magasba tartva, lecsaptak Jeruzsálemre, és borzalmas öldöklést vittek véghez. A város zsúfolásig megtelt a pászkát ünneplők tömegével. Áldozataik sokaságával sem sikerült elnyerniük Isten kegyét. Ez a helyzet megrázó módon idézi elménkbe Sámuel szavait, melyeket az engedetlen Saul királynak mondott: 1Sámuel 15:22).
„Vajjon kedvesebb-é az Úr előtt az égő- és véres áldozat, mint az Úr szava iránt való engedelmesség? Ímé, jobb az engedelmesség a véres áldozatnál és a szófogadás a kosok kövérénél!” (5. Milyen engedelmességet kíván Jehova, és honnan tudjuk, hogy nem lehetetlen ilyenfajta engedelmességet tanúsítani?
5 Jehova amellett, hogy ragaszkodik az engedelmességhez, teljesen tisztában van a tökéletlen emberek korlátaival (Zsoltárok 130:3, 4). Nem kíván mást, csak őszinte szívet és engedelmességet, mely hiten, szereteten és a haragjától való egészséges félelmen alapul (5Mózes 10:12, 13; Példabeszédek 16:6; Ézsaiás 43:10; Mikeás 6:8; Róma 6:17). Nem lehetetlen ilyenfajta engedelmességet tanúsítani; ezt mutatja az is, hogy a keresztény kor előtt élt „tanúknak . . . nagy fellege” félelmetes próbákkal, sőt a halállal szembenézve is ragaszkodott feddhetetlenségéhez (Héberek 11:36, 37; 12:1). Mennyire megvidámították Jehova szívét! (Példabeszédek 27:11). Mások azonban a kezdeti hűségüket feladva nem maradtak engedelmesek. Ilyen személy volt Joás, az ókori Júda királya.
Egy király, akit tönkretett a rossz társaság
6—7. Milyen király volt Joás, amíg Jójada élt?
6 Egy hajszálon múlt, hogy Joás csecsemőként nem lett gyilkosság áldozata. Amikor a gyermek elérte a hétéves kort, Jójada főpap bátran előhozta rejtekhelyéről, és királlyá tette. Az istenfélő Jójada apja helyett apja volt Joásnak, és egyben tanácsadója is. Ennek köszönhetően az ifjú uralkodó „cselekedék . . . az Úr előtt kedves dolgot, Jójada papnak teljes életében” (2Krónika 22:10—23:1, 11; 24:1, 2).
7 Joás egyik jó cselekedete Jehova templomának a felújítása volt, ami „Joásnak szíve vágya” volt. Emlékeztette Jójada főpapot arra, hogy Júdában és Jeruzsálemben be kell szedni a templomi adót, melyet „Mózes vetett ki” a javítási munkák költségeinek a fedezésére. Ebből látszik, hogy Jójadának valószínűleg sikerült arra ösztönöznie a fiatal királyt, hogy tanulmányozza Isten Törvényét, és tartsa is be. Ennek eredményeként rövid idő alatt befejeződött a templomot és a templomi edényeket érintő munka (2Krónika 24:4, 6, 13, 14, NW; 5Mózes 17:18).
8. a) Elsősorban mi okozta Joás szellemi bukását? b) Mire vitte rá végül a királyt az engedetlensége?
8 Joás sajnos nem engedelmeskedett mindvégig Jehovának. Vajon miért nem? Isten Szavából megtudhatjuk: „Minekutána pedig meghala Jójada, eljövének a Júda fejedelmei, és meghajták magokat a király előtt; a király pedig hallgatott reájok. És elhagyák az Úrnak, atyáik Istenének házát, és szolgálának az Aseráknak és bálványoknak; mely vétkök miatt lőn az Úrnak haragja Júda és Jeruzsálem ellen.” Júda fejedelmeinek a romboló befolyása ezenkívül oda vezetett, hogy a király nem hallgatott Isten prófétáira, például Jójada fiára, Zakariásra sem, aki bátran megfeddte Joást és a népet az engedetlenségükért. Joás nemhogy megbánást tanúsított volna, inkább elrendelte, hogy kövezzék meg Zakariást. Mennyire kegyetlenné és engedetlenné vált! Ez azért történt így, mert engedett a rossz társaság befolyásának (2Krónika 24:17–22; 1Korintus 15:33).
9. Hogyan hangsúlyozzák a Joással és a fejedelmekkel történt események, hogy milyen ostoba dolog az engedetlenség?
2Krónika 24:23–25; 2Királyok 12:17, 18). Milyen igazak azok a szavak, melyeket Jehova Izraelnek mondott: „Ha pedig nem hallgatsz az Úrnak, a te Istenednek szavára, hogy megtartsad és teljesítsed minden parancsolatát és rendelését . . . : reád jőnek mind ez átkok, és megteljesednek rajtad” (5Mózes 28:15).
9 Vajon mi történt Joással és gonosz barátaival, a fejedelmekkel, miután elhagyták Jehovát? Egy „kevés emberből” álló szíriai csapat betört Júdába, és ’kiirtotta a népnek minden vezérét’. A szíriaiak arra kényszerítették a királyt, hogy adja át nekik a saját javait, valamint a szentély aranyát és ezüstjét. Joás életben maradt ugyan, de gyenge, beteg ember lett belőle. Röviddel ezután a saját szolgái összeesküvést szőttek ellene, és meggyilkolták (Egy titkár, akit megmentett az engedelmesség
10—11. a) Miért érdemes elgondolkodni azon a tanácson, amelyet Jehova Báruknak adott? b) Milyen tanácsot adott Jehova Báruknak?
10 Elcsüggedsz-e néha amiatt, hogy keresztény szolgálatod végzése közben alig találsz olyan embereket, akiket érdekel valamennyire a jó hír? Irigykedsz-e időnként egy kicsit a tehetős emberekre, és irigyled-e azt, hogy csak maguknak élnek? Ha igen, akkor gondolj Bárukra, Jeremiás titkárára, és arra a szeretetteljes tanácsra, amelyet Jehova adott neki.
11 Báruk éppen egy prófétai üzenetet jegyzett le, amikor ő maga került Jehova figyelmének a középpontjába. Mi volt ennek az oka? Az, hogy Báruk siránkozni kezdett a helyzete miatt, és valami jobbra vágyott az Istennek végzett szolgálat különleges kiváltságánál. Jehova felfigyelt rá, hogy Báruk szemléletmódja megváltozott, ezért a következő félreérthetetlen, de kedves hangú tanácsot adta neki: „te kivánsz-é magadnak nagyokat? Ne kivánj; mert ímé én veszedelmet bocsátok minden testre . . . , és a te lelkedet zsákmányul adom néked, minden helyen, a hová elmégy” (Jeremiás 36:4; 45:5).
12. Miért ne kívánjunk magunknak „nagyokat” a dolgok jelenlegi rendszerében?
12 Érzed-e ezekből a szavakból, hogy mennyire féltette Jehova e kiváló férfit, aki oly hűségesen és bátran szolgálta őt Jeremiás oldalán? Jehova ma is nagyon aggódik azokért, akik csábítást éreznek arra, hogy éljenek a dolgok ezen rendszere által felkínált jó lehetőségekkel. Örvendetes módon Bárukhoz hasonlóan sok ilyen keresztény elfogadta a szeretetteljes helyreigazítást érett szellemi testvéreitől (Lukács 15:4–7). Bárcsak mindannyian felismernénk, hogy nincs jövőjük azoknak, akik „nagyokat” kívánnak maguknak ebben a rendszerben. Ők nem lelnek igazi boldogságra, de ami még rosszabb, hamarosan elmúlnak ezzel a világgal és annak minden önző kívánságával együtt (Máté 6:19, 20; 1János 2:15–17).
13. Mit tanulhatunk az alázatosságról Báruk történetéből?
13 Báruk történetében szép példát láthatunk az alázatosságra is. Figyeljük meg, hogy Jehova nem közvetlenül adott tanácsot Báruknak, hanem Jeremiás által, akinek a tökéletlenségeit és bogarait Báruk valószínűleg jól ismerte (Jeremiás 45:1, 2). Bárukon azonban nem vett erőt a büszkeség; alázatosan felismerte, hogy a tanács igazából Jehovától jött (2Krónika 26:3, 4, 16; Példabeszédek 18:12; 19:20). Ha tehát ’valami hibás lépést teszünk, mielőtt tudatában lennénk annak’, és megkapjuk a szükséges tanácsot Isten Szavából, utánozzuk Báruk érettségét, szellemi tisztánlátását és alázatosságát! (Galácia 6:1).
14. Miért jó, ha engedelmeskedünk azoknak, akik vállalják köztünk a vezetést?
14 Alázatosságunk ezenkívül megkönnyíti azoknak a dolgát, akiktől a tanácsot kapjuk. „Engedelmeskedjetek azoknak, akik vállalják köztetek a vezetést, és vessétek alá magatokat nekik, mert ők folyton őrködnek lelketek fölött, mint akik számot fognak adni; hogy ezt örömmel tegyék, és ne sóhajtozva, mert az károtokra lenne” — mondja a Héberek . A vének igen gyakran kiöntik a szívüket Jehovának, és bátorságért, bölcsességért és tapintatért imádkoznak, hogy sikerüljön ellátniuk pásztori munkájuknak ezt a kényes részét. ’Ismerjük el az ilyen embereket!’ ( 13:171Korintus 16:18).
15. a) Hogyan fejezte ki Jeremiás, hogy megbízik Bárukban? b) Milyen jutalmat kapott Báruk az alázatos engedelmességéért?
15 Biztos, hogy Báruk kiigazította a gondolkodásmódját, mert Jeremiás utána nagyon komoly feladattal bízta meg: el kellett mennie a templomba, és fel kellett olvasnia azt az ítéletüzenetet, melyet ő maga írt le, ahogy Jeremiás diktálta. Vajon engedelmeskedett Báruk? Igen, „mind a szerint cselekedék, a mint néki Jeremiás próféta megparancsolta vala”. Sőt, ugyanezt az üzenetet a jeruzsálemi főembereknek is felolvasta, ami kétségtelenül nem kis bátorságot követelt meg tőle (Jeremiás 36:1–6, 8, 14, 15). Képzelhetjük, hogy amikor a várost mintegy 18 év múlva bevették a babiloniak, mennyire hálás volt Báruk, amiért életben maradt annak köszönhetően, hogy megszívlelte Jehova figyelmeztetését, és már nem kívánt „nagyokat” magának (Jeremiás 39:1, 2, 11, 12; 43:6).
Akik engedelmeskedtek az ostrom alatt, megmenekültek
16. Hogyan tanúsított könyörületet Jehova a Jeruzsálemben levő zsidók iránt i. e. 607-ben, mialatt a babiloniak ostromolták a várost?
16 Amikor Jeruzsálemet i. e. 607-ben elérte a vég, ismét megmutatkozott Isten könyörülete az engedelmes emberek iránt. Jehova az ostrom leghevesebb szakaszában így szólt a zsidókhoz: „Ímé, én előtökbe adom néktek az élet útját és a halál útját. A ki e városban lakik, fegyver, éhség és döghalál miatt kell meghalnia; a ki pedig kimegy belőle és a Kaldeusokhoz megy, a kik megostromolnak titeket, él, és az ő lelkét zsákmányul nyeri” (Jeremiás 21:8, 9). Noha Jeruzsálem lakói halált érdemeltek, Jehova még ezekben a válságos, utolsó pillanatokban is könyörületes volt azok iránt, akik engedelmeskedtek neki. *
17. a) Hogyan került kétszeresen is próba alá Jeremiás engedelmessége, amikor Jehova arra utasította, hogy szólítsa fel a zsidókat az ostrom alatt, hogy pártoljanak át a káldeusokhoz? b) Hogyan meríthetünk hasznot Jeremiás példájából, melyet bátor engedelmességével mutatott?
17 Az, hogy Jeremiás megadásra szólította fel a zsidókat, kétségtelenül az ő engedelmességét is próbára tette. Egyrészt Jeremiás féltékeny volt Isten nevéért. Nem akarta, hogy az ellenség gyalázatot hozzon erre a névre azáltal, hogy élettelen bálványoknak tulajdonítja a győzelmét (Jeremiás 50:2, 11; Jeremiás siralmai 2:16). Ezenkívül Jeremiás tudta, hogy a saját életét kockáztatja azzal, hogy megadásra szólítja fel a népet, mert sokan úgy fogják értelmezni a szavait, hogy lázadást akar szítani. Mégsem húzódott vissza, hanem engedelmesen közölte Jehova kijelentéseit (Jeremiás 38:4, 17, 18). Jeremiáshoz hasonlóan mi is népszerűtlen üzenetet hirdetünk. Ugyanazt az üzenetet hirdetjük, amelyért Jézust is megvetették (Ézsaiás 53:3; Máté 24:9). Ne engedjünk hát „az emberektől való félelemnek”, hanem bátran engedelmeskedjünk Jehovának, és bízzunk benne teljesen, akárcsak Jeremiás (Példabeszédek 29:25).
Engedelmesség Góg támadásakor
18. Hogyan kerül majd próba alá Jehova szolgáinak az engedelmessége?
18 Hamarosan Sátán egész gonosz rendszere elpusztul majd egy olyan „nagy nyomorúságban”, amelyre még nem volt példa (Máté 24:21). Isten népének a hite és engedelmessége abban az időben, és már előtte is, bizonyára kemény próbáknak lesz kitéve. A Biblia például közli velünk, hogy Sátán, a „Mágóg földjéről” való „Góg” átfogó támadást fog indítani Jehova szolgái ellen. Olyan seregeket mozgósít majd, melyekről ezt olvashatjuk: ’hatalmas sereg, mint a felleg, hogy beborítsa a földet’ (Ezékiel 38:2, 14–16). Isten fegyvertelen népe, amely ilyen túlerővel néz szembe, Jehova „szárnyai” alatt keres majd menedéket, melyeket ő kiterjeszt az engedelmes emberek oltalmára.
19—20. a) Miért volt életbe vágóan fontos, hogy az izraeliták engedelmeskedjenek a Vörös-tengernél? b) Hogyan válik a javunkra, ha imával kísérve elmélkedünk a Vörös-tengernél történtekről?
19 Ez a helyzet arra emlékeztet minket, amikor Izrael kivonult Egyiptomból. Jehova tíz pusztító csapást bocsátott Egyiptomra, majd kivezette népét, de nem a legrövidebb úton, amely az Ígéret földjére vezetett, hanem délre, a Vörös-tengerhez, ahol könnyen sarokba szoríthatták őket támadóik. Katonai szempontból ez végzetes lépésnek tűnt. Ha ott lettél volna, engedelmeskedtél volna Jehova Mózes által közölt utasításainak, és teljes bizalommal indultál volna a Vörös-tengerhez, tudva közben azt, hogy az Ígéret földje nem egészen ebben az irányban van? (2Mózes 14:1–4).
20 Ha tovább olvassuk Mózes 2. könyvének a 14. fejezetét, nyomon követhetjük, hogyan szabadította meg Jehova a népét, félelmetes módon nyilvánítva ki a hatalmát. Az ilyen beszámolók nagyon megerősítik a hitünket, ha időt szánunk arra, hogy áttanulmányozzuk őket, és elmélkedjünk rajtuk (2Péter 2:9). Az erős hit pedig arra ösztönöz, hogy engedelmeskedjünk Jehovának, még akkor is, amikor az elvárásai látszólag ellentétesek az emberi logikával (Példabeszédek 3:5, 6). Kérdezd meg tehát magadtól: „Igyekszem építeni a hitemet szorgalmas bibliatanulmányozás, ima és elmélkedés által, valamint azáltal, hogy rendszeresen együtt vagyok Isten népével?” (Héberek 10:24, 25; 12:1–3).
Az engedelmesség reményt jelent
21. Milyen jelenlegi és jövőbeli áldásokat kapnak azok, akik engedelmeskednek Jehovának?
21 Akik életútjukká teszik a Jehova iránti engedelmességet, azok már most tapasztalják a Példabeszédek 1:33 (Úf.) beteljesedését. Ez a vers így szól: „aki [engedelmesen] rám hallgat, biztonságban lesz és nyugodtan, mert nem rettenti baj.” Milyen nagyszerű lesz, amikor valóra válnak ezek a vigasztaló szavak Jehova közelgő bosszúnapján! Jézus ezt mondta tanítványainak: „Mikor pedig ezek kezdenek megtörténni, egyenesedjetek föl, és emeljétek föl fejeteket, mert közeledik a megszabadításotok” (Lukács 21:28). Nyilvánvaló, hogy csak azoknak lesz elegendő bizalmuk ennek megtételére, akik engedelmeskednek Istennek (Máté 7:21).
22. a) Mi ad okot a bizakodásra Jehova népének? b) Milyen gondolatokat tárgyal a következő cikk?
22 Az is okot ad a bizakodásra, hogy „az Isten, az Úr nem tesz semmit anélkül, hogy szándékát el ne árulná szolgáinak, a prófétáknak” (Ámosz 3:7, Katolikus fordítás). Jehova ma nem ad ihletést prófétáknak, mint régen; egy hűséges rabszolga osztályt bízott meg azzal, hogy időszerű szellemi táplálékkal lássa el a háznépét (Máté 24:45–47). Milyen fontos ezért, hogy engedelmeskedjünk ennek a „rabszolgának”! A következő cikk rávilágít, hogy ez az engedelmesség azt is tükrözi, hogy miként viszonyulunk Jézushoz, a „rabszolga” urához. „A népek neki engedelmeskednek” (1Mózes 49:10, NW).
[Lábjegyzetek]
^ 1. bek. A kotlósokat gyakran félénknek mondják, de egy állatvédő szervezet kiadványából megtudhatjuk, hogy „a kotlós kész harcolni, hogy megvédje a bajtól a csibéit, még az élete árán is”.
^ 16. bek. A Jeremiás 38:19-ből (Úf.) kiderül, hogy jó néhány zsidó „átpártolt” a káldeusokhoz, így az ő életüket megkímélték, de fogságba hurcolták őket. Azt nem tudjuk, hogy Jeremiás szavainak a hatására adták-e meg magukat, mindenesetre a próféta szavait igazolta az, hogy életben maradtak.
Emlékszel?
• Hová vezetett Izrael állandó engedetlensége?
• Milyen hatással volt Joás királyra a társaság fiatalkorában és később?
• Mi mindent tanulhatunk Báruktól?
• Miért nem kell félnie Jehova engedelmes népének, amint közeledik a jelenlegi rendszer vége?
[Tanulmányozási kérdések]
[Kép a 13. oldalon]
Amíg Jójada irányította a fiatal Joást, addig ő engedelmeskedett Jehovának
[Kép a 15. oldalon]
A rossz társaság arra vitte rá Joást, hogy megölesse Isten prófétáját
[Kép a 16. oldalon]
Vajon te tapasztaltad volna Jehova félelmetes megmentő erejét azáltal, hogy engedelmeskedsz?