O vârstă de aur?
O vârstă de aur?
ESTE 6.30 şi e o dimineaţă geroasă de iarnă în Soweto (Africa de Sud). Evelyn * trebuie să se dea jos din pat. E o adevărată tortură întrucât locuinţa ei nu are încălzire.
Îşi lasă uşor picioarele în jos pe marginea patului. Genunchii afectaţi de artrită o dor îngrozitor. Stă un moment şi aşteaptă. Durerea din picioare parcă o mai lasă. Evelyn îşi adună acum toate puterile şi se ridică în picioare. Geme de durere. Apoi, cu mâinile pe şolduri, porneşte spre baie şchiopătând ca ‘o lăcustă care abia se târăşte’. — Eclesiastul 12:5. *
„Am reuşit!“, zice Evelyn în sinea ei. Şi spune asta nu doar pentru că a văzut lumina unei noi zile, dar şi pentru că şi-a putut mişca trupul anchilozat care o face să sufere îngrozitor.
Însă pe ea o preocupă un alt lucru. „Mi-e teamă să nu mi-o ia mintea razna“, mărturiseşte Evelyn. I se întâmplă să uite unde a pus cheile; totuşi are încă mintea ageră. „Mă rog să nu-mi pierd minţile ca alţi bătrâni“, spune ea.
Când era tânără, Evelyn nu s-a gândit niciodată la bătrâneţe. Dar anii parcă au zburat şi acum trupul îi aminteşte zi de zi că are 74 de ani.
Pentru unii situaţia e mai bună. Dacă nu suferă de boli grave şi nu duc o viaţă stresantă, pot considera vârsta înaintată drept o vârstă de aur. Asemenea patriarhului Avraam, ei au parte probabil de ‘o bătrâneţe fericită, fiind înaintaţi în vârstă şi sătui de zile’ (Geneza 25:8). Pentru alţii, sunt ‘zilele cele rele în care nu găsesc nici o plăcere’ (Eclesiastul 12:1). Când în urma unui sondaj s-a constatat că un număr foarte mare de oameni privesc pensionarea cu pesimism, revista Newsweek a propus ca expresia „vârsta de aur“ să fie înlocuită cu „anii întunecaţi ai vieţii“.
Dar cum priviţi vârsta înaintată? Care sunt câteva dintre problemele cu care se confruntă cei în vârstă? Este declinul capacităţilor mintale inevitabil? Ce se poate face pentru a avea pacea minţii la o vârstă înaintată?
[Note de subsol]
^ par. 2 Unele nume din această serie au fost schimbate.
^ par. 3 Acest pasaj din cartea biblică Eclesiastul a fost dintotdeauna considerat o descriere poetică profundă a greutăţilor caracteristice vârstei înaintate.